Съдържание на статията
Днес съм нагло. Завъртяхме се на всичко - A.S. Пушкин. Това е по вина на живописния пасаж от „Пътуване до Арзрум“, който намерих в учебник по грузински по руски език. Да, те изучават нашата класика тук. Съгласен ли си, хубаво?
И така, Пушкин, обикаляйки Кавказ, посети Тбилиси. Неговият интелигентен хумор, сарказъм, както и детайлният му и аналитичен начин на описание на реалността, толкова живо рисуват старите картини на Тифлис, че докато чета, си зададох въпроса: „Как е сега?“ И така възникна идеята за сравняване на двете епохи, освен това разделени от двадесетата. век.
Призовавам ревностни пушкинисти да заобиколят тези бележки. Няма анализ, няма опит да се преосмисли написаното от гений.
Хубава Джорджия
"Моментният преход от страховития Кавказ към хубава Джорджия е възхитителен." Такова е настроението на Пушкин в началото. Той се възхищава на природата и зелените планини. Руските туристи сега също при пристигането празнуват невероятната красота на планините и хълмовете, покрити с рошави гори. Голям брой реки и езера допринася за буйния растеж на растителността. А въздухът е толкова мек и приятен, че няма по-добър епитет за Грузия като „хубав“.
Пушкин беше нетърпелив в пътуването и често ходеше пеша, без да чака смяната на коне в механата, след което каруцата го настигна. В Джорджия трябваше да премине доста сам. И веднъж, през нощта, той едвам стигна до някое село. Първият водач, който се натъкнал, го помолил за абаз - сребърна монета. Той беше отведен при кмета. Ето как пише авторът "... Стаята беше отредена за мен, донесена е чаша вино и абазът беше даден на моя водач с бащинско порицание за неговата алчност, обиждаща грузинското гостоприемство."
Всъщност грузинците са много горди със своето гостоприемство. Гостът е Божият пратеник. Това е всичко. Мнозина ще споделят с вас последното парче хляб. Но ... понякога в отдалечени села хитрите грузинци могат да вдигнат цената десет пъти по-висока от тази. Миризмата на печалба върху гладен корем има отрицателен ефект.
Относно образованието
Преди да стигне до столицата, Пушкин забеляза много. Ето например: „Водопроводните тръби доказаха наличието на образование. Един от тях ме порази с перфектността на оптичната илюзия: водата сякаш върви по планината отдолу нагоре. " Обаче днес, през 21 век, картината далеч от столичната цивилизация е толкова тъжна, че дори Пушкин би се изненадал. В много населени места няма водоснабдяване, няма вода, няма газ. Бедността е такава, че обижда окото с грубостта си.
За селата в планината - изобщо няма какво да кажа. Там пътят към света е отворен само два или три месеца в годината, през останалото време те са обсипани със сняг. Оцелеят в трудни условия, близки до бой.
През зимата, за да спестят от дърва за огрев (а в столицата - от газ), много спят в това, което носят през деня. В пуловери, сака и панталони. Освен това, придобити в съветско време.
![Georgia-Пушкин-Тифлис](http://ladystyle.decorexpro.com/wp-content/uploads/2015/10/georgia-pushkin-tiflis-375x500.jpg)
Паметник на А. С. Пушкин в Тбилиси. Бронзов бюст. Създаден е на 6 юни (според новия стил) през 1892 г., в деня на 93-тата годишнина на поета. Скулптор Ф. Ходорович.
За Тифлис
Сега за столицата. Така я видял руският писател. „Градът ми се стори претъпкан. Азиатските сгради и базарът ми напомниха на Кишинев. По тесни и извити улици магаретата тичаха с щайги; каруци, теглени от волове, блокираха пътя. "Арменци, грузинци, черкези, перси се струпаха на грешния площад ..."
Тбилиси през 21 век също е оживено. А еклектиката в архитектурата е отражение на дългото съвместно съществуване на многонационални култури.Районът, където преди беше центърът на стария Тифлис, описах по-рано. Сега тя е историческа и културна ценност. Удивително място: стари сгради с прекрасни грузински резбовани балкони. Много приличат на огромен мицел - натруфените къщи изглеждат да растат една върху друга. Наблизо все още са съседни християнски и григориански църкви, еврейската синагога и мюсюлманска джамия.
Тбилиси вече е многонационален. В много съвременни столични базари и пазари различни нации търгуват рамо до рамо, както в средата на 19 век.
Забелязвам само, че чужденците идваха тук главно на базара, но сега, за да се насладят на прекрасната природа, да видят исторически паметници и да се насладят на постиженията и чертите на грузинската култура: живопис, поезия, музика, театър, архитектура и духовност.
Относно баните
Пушкин, влизайки в известните серни бани, видя тълпа от съблечени жени: „Хайде, да вървим - каза ми собственикът,„ днес е вторник: Ден на жената. Нищо, не е проблем. " "Разбира се, че няма значение", отговорих му, "напротив." Външният вид на мъжете не направи впечатление. Те продължиха да се смеят и да си говорят помежду си. Нито една не побърза да бъде покрита със собственото си воал; нито един не спря да се съблича. Като че ли влязох невидимо. Много от тях бяха наистина красиви ... "
Сега, разбира се, има отдели във ваните - мъжки и женски. Има и отделни каюти на повишена цена. Но комфорт, уединение и частен басейн с гореща сярна вода.
И вече никой пътник няма да види голите миещи се граждани. Вече споменах за красотата на грузинските жени. И днес, в нашия век, те все още са светли, свежи и красиви. И воалите не носят.
Между другото, руската класика също пуска закопчалката: "Но аз не знам нищо по-отвратително от грузинските старици: те са вещици." Останах с впечатлението, че местните мъже също се страхуват от местните баби. Някои ги наричат врани. За черни дрехи. И не само това.
Какви са нашите стари жени? Божиите глухарчета, добре, те обичат тихо да клюкарстват на пейката, да клюкарват и да оплакват в редовете. И тук бабите пушат с могъщество и главно, говорят силно, шумно, динамично размахвайки ръце. На базара те могат да объркат. И като цяло се държат упорито. И така, от онова далечно време, малко се е променило в характера на грузинските старици. Страхувам се, затова се сприятелих със съседите си.
Относно кухнята
Но следващата позиция, описана от Александър Сергеевич, напълно се промени. „Отидохме в немска колония и вечеряхме там. Изпиха бирата, която направиха там, вкусът беше много неприятен и платиха много скъпо за много лош обяд. В моята механа ме храниха също толкова скъпо и зле. По дяволите деликатесът на Тифлис! ”
Сега Тбилиси е вкусно навсякъде, дори и в най-евтините заведения. А ако е ресторант, там дори пекат хляб. На места лимонадата и спиртните напитки също се правят или се правят по поръчка. Дори и с емблемите на институцията на етикетите. Много ресторанти имат собствена територия с детска градина, двор и летни кабини или маси на верандата.
Храната е вкусна. Още на входа устата се изпълва със слюнка, а очите мигат като примитивен човек при вида на дивеча. Те се готвят почти навсякъде в национални грузински фурни, което придава на ястията специален местен неподражаем вкус.
Затова отидохте в ресторант в Тбилиси. Това е всичко. Мислете, докато можете. Живеете само от сетивата. Тук цари една страст - лакомия. Миризмата на сухи трупи или лози, обгърнати от огън, затопля настроението и разпалва нетърпението на посетителите.
Около вече ям! И ти сякаш живееш всеки празник. И вдишайте. Ароматът на кебап на скара или кебап. Тенджера за пушене с лобио или огромен поднос с хинкали. Най-острият харчо или горящ чакхохбили. Горещ тиган с гъби, запечени със сулугуни. Мамалига, пълнена със сирене. И към нейните зърна. И много, много повече. Да живеят хранителния магазин на Тбилиси през нашия век!
Относно виното
„Грузинците не пият по нашия начин и са изненадващо силни. Техните грешки не могат да бъдат отстранени и скоро ще се влошат, но те са красиви на място. "- така пише Пушкин. Разбира се, хладилниците са изрекли думата си в ход. Но грузинските домашни вина вече не могат да бъдат запазени. Донесе вино в Русия, отвори бутилка - след това изпийте всичко бързо, не се разтягайте със седмици. В противен случай той ще ферментира, ще стане кисел и ще загуби всякакъв вкус. И тук почти всеки има свое вино. Всяка от тях има своя собствена технология, свой чип, което прави виното не като другите. И за да бъда честен, всеки по време на празника хвали точно своя винт. До дрезгавост, трикове и злоупотреби.
Между другото, на големи празници, където ще има няколко промени на ястия, най-богатите и изискани, може да се случи любопитство. Ако има неуспешно вино, със сигурност ще кажат: „Трапезата е лоша - виното не е добро!“ Между другото, грузинците все още пият в огромни количества: бира, вино и невероятно силна, хапеща чача. Освен това всъщност грузинците са надарени с добро здраве, ако издържат на такива обилни либации. Както преди.
За парите
И тук е недоумението на руската класика: „... Преминах улица в такси през две улици и го пуснах за половин час, трябваше да платя две рубли сребро. Отначало си помислих, че той иска да се възползва от невежеството на новодошлия; но ми казаха, че цената е абсолютно същата ... "
Всъщност по това време можете да си купите прасе за две рубли сребро в Тбилиси. Пет, крава. Кабините взеха малко скъпо.
Сега точно обратното. Цените за пътувания из града са ниски. Вярвам, че въпросът е следният. Тук всеки и всеки може да стане таксиметров шофьор. За да направите това, просто прикрепете шашките към покрива на колата. И това е всичко. Без лицензи, без проверки, без отговорност. Опасен. Но евтино. Можете да стигнете от единия край на града до другия в 10-15 GEL. (Това е приблизително 300-450 рубли.)
Но Тбилиси не е малък. Пътуване из града струва около 3 до 8 GEL (90-240 рубли), до летището - 20 (600 рубли). Съветвам руснаците да се държат по-нагло. Уверете шофьора, че познавате терена и цените. В противен случай кръг около пръста. Грузинските таксиметрови шофьори на клетъчно ниво усещат объркването на туристите. За това живеят.
Изгорена Грузия
Ето как Александър Сергеевич се сбогува с Грузия: „Яздех, сменях коне по казашки постове. Около мен земята беше обгорена от горещина. Отдалеч грузинските села ми се струваха красиви градини, но, приближавайки се до тях, видях няколко бедни сенокоса, покрити с прашни тополи. Слънцето залязваше, но въздухът все още беше задушен ... "
Тези редове по всяка вероятност са вечни. Нищо не се е променило. Напукана земя от жажда. Червената топка на слънцето е безмилостна. Задушни до нощта. А обеднелите, разрушени, сякаш след погромовите къщи на селските жители предизвикват мъка и отвращение. Покрайнините, издирванията на Грузия и през настоящия век, когато се обмислят, са тъжни и безрадостни.
За хората
И въпреки това не искам да завърша в второстепенно. Намерих интересна забележка в записките на Пушкин. Май днес тя подкрепя много добри хора, живеещи в тази древна, загадъчна и толкова противоречива страна.
„Грузинците са военен народ. Те доказаха своята смелост под нашите знамена. Умствените им способности очакват повече образование. Обикновено са по-весели и общителни. "
Истинската истина. Съгласен съм с това и силно се привързвам към думите на великия автор. Въпреки много трудности и катаклизми през последните десетилетия, грузинците не са загубили харизмата си и не са се разделили с традициите си. Те успяха да запазят най-доброто, което винаги е отличавало тяхната нация: смелост, смелост, емоционалност, дружелюбност и отзивчивост.
Е, за да ви е много приятно да си представите Джорджия, моята приятелка Алена споделя рецепти за своите вкусни ястия.
Пиле в майонезен сос от Алена Ватиашвили
За да приготвим пилешко е необходимо:
- 1 пиле на 1,5 кг;
- 1 лук;
- подправки от слънцето по 1 ч.л. всяка: суха килантро, червено цвете и учи-сунели;
- 200 г майонеза;
- 3 скилидки чесън;
- сол, черен пипер на вкус;
- 100 мл варена охладена вода.
И пристъпете към готвене. Нарежете пилето на парчета, измийте, подсушете, сол и черен пипер. Запържете от всички страни до готовност.
Нарязваме ситно лука, пасираме до златисто кафяво в масло или слънчогледово масло.
След това разпределете майонезата в широка купа. Добавете всички сунели.Задушете чесъна, сложете запържения лук и разбъркайте. Налейте преварена вода и отново разбъркайте добре.
Потопете всяко парче пържено пиле в майонезен сос и сложете в купа.
Покрийте с капак и оставете за половин час, за да накисне месото. И сервирайте на масата!
Супа от кисело мляко (кефир)
За готвене имаме нужда от:
- 500 мл кисело мляко или кефир;
- 100 г ориз;
- 1 лук;
- 1 литър вода;
- 1 яйце
- копър;
- сол на вкус.
Сварете ориза.
Пасирайте лука на слаб огън с масло до златисто кафяво.
Изсипете кисело мляко или кефир в тиган, добавете вода и яйце.
Всичко се разбърква добре. Изпращаме там пържен лук и слагаме на огън. Непрекъснато бъркаме!
Докато заври, добавете варен ориз, сол на вкус. В края поръсете със ситно нарязан копър. Кипваме 7 минути и лека супа е готова!
- Gemrielad е миверт! - Приятен апетит!